Примітки до фінансової звітності,
складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності

								             Примітки до фінансової звітності ПАТ КАТП 13061 за 2012 рік.

1.	Ііформація про підприємство.
Юридична адреса та фактичне постійне місцезнаходження Публічного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13061 (надалі АТ КАТП 13061) : м. Київ, вулиця Васильківська, 24. 
Організаційно-правова форма господарювання  – акціонерне товариство. Підприємство користується всіма правами, передбаченими чинним законодавством України для акціонерних товариств. Підприємство є юридичною особою, що утворене відповідно до законодавства України.
Країна державної реєстрації -Україна. Вид власності - приватна.
Предметом діяльності Підприємства є здійснення діяльності як перевізник відповідно до Статуту Підприємства: перевезення по Україні, міжнародні перевезення, транзитні перевезення, надання в оренду приміщень, ремонтні роботи й інша супутня їм діяльність. Інші види діяльності, не заборонені законодавством України.
Середня кількість працюючих штатних працівників підприємства протягом звітного періоду складає 298 чоловік
позаштатних 15. 

2.	Основа підготовки фінансової звітності.
Дата переходу ПАТ КАТП 13061 на Міжнародні стандарти фінансової звітності (далі МСФЗ) - 01.01.2012 року. Вiдповiдно до Листа Нацiонального банку України №12-208/1757-14830, Мiнiстерства фiнансiв України №31-08410-06-5/30523, Держаної служби статистики України №04/4-07/702 вiд 07.12.2011р., п.7: У разi, якщо дата переходу на МСФЗ 01.01.2012р.: п.7.1: у фiнансовiй звiтностi за звiтнi перiоди 2012 р. не наводиться порiвняльна iнформацiя за 2011 рiк (крiм показників балансу на початок 2012р. І кінець відповідного періоду 2012р).
Фінансова звітність підприємства  за 2012 рік, підготовлена відповідно до МСФЗ у редакції, затвердженій Радою по МСФЗ та розміщеній на офіційному сайті Міністерства фінансів України, а також чинного законодавства і містить інформацію у звіті про фінансовий стан  станом на 31.12.2011р., 31.12.2012р. Та звіт про сукупні прибутки та збитки, звіт про рух грошових коштів, звіт про зміни у власному капіталі за 2012рік, відповідні примітки, що містять стислий виклад суттєвих облікових політик та інші пояснювальні примітки, в тому числі порівняльну інформацію. За всі попередні звітні періоди, закінчуючи роком, що завершився 31 грудня 2011 р., та у 2012 році, підприємство готувало фінансову звітність відповідно до національних загальноприйнятих принципів бухгалтерського обліку (національних П(С)БО). Станом на 31 грудня 2011 року та за 2012 рік  проведено трансформацію облікових даних відповідно до МСФЗ для підготовки фінансової звітності за МСФЗ. Дійсна фінансова звітність за рік, що завершився 31 грудня 2012року, є попередньою фінансовою звітністю підприємства, підготовленої відповідно до МСФЗ і не містить порівняльної інформації за 2011 рік (окрім балансу станом на 01.01.2012р). Фінзвітність затверджена Дата затвердження фінансової звітності 25.02.2013р./
Різниці, які виникли внаслідок застосування вимог МСФЗ до операцій та подій при складанні звіту про фінансовий стан на дату переходу на МСФЗ, відображаються у складі нерозподіленого прибутку (збитку) або інших складових власного капіталу.Підприємство розкриває інформацію про вплив переходу на МСФЗ на його фінансовий стан, фінансовий результат (сукупні доходи) і грошові потоки, як того вимагає МСФЗ 1.

3.Примітки до звіту про фінансовий стан 

3.1 Основні засоби.           
Облік основних засобів, методів і критеріїв визнання активів, визначення їхньої балансової вартості й амортизаційних відрахувань, порядку відновлення, переоцінки й вибуття основних засобів, а також принципи й методи обліку витрат по незавершеному капітальному будівництву розкриті у звіті про фінансовий стан згідно МСФЗ 16 «Основні засоби». Визнанням активу є момент, коли з великою часткою ймовірності можна стверджувати, що підприємство одержить пов'язані з активом майбутні економічні вигоди і  історична вартість придбання активу для підприємства може бути надійно оцінена. 
Для цiлей облiку та амортизацiї основнi засоби підприємства класифiкуються по групах основних засобів на рахунках обліку: «Земельні ділянки», «Зниження вартості земельних ділянок», «Будівлі і споруди», «Амортизація будівель і споруд», «Зниження вартості будівель і споруд», «Машини та обладнання », «Амортизація машин та обладнання », «Зниження вартості машин та обладнання», «Транспортні засоби», «Амортизація транспортних засобів», «Зниження вартості транспортних засобів», «Інструменти, прилади та інвентар», «Амортизація інструментів, приладів та інвентаря», «Зниження вартості інструментів, приладів та інвентаря», «Інші основні засоби», «Амортизація інших основних засобів», «Зниження вартості інших основних засобів»,   «Малоцінні необоротні матеріальні активи», «Амортизація малоцінних необоротних матеріальних активів», «Зниження вартості малоцінних необоротних матеріальних активів», «Придбання основних засобів» , «Придбання малоцінних необоротних матеріальних активів», «Інвестиційна власність», «Амортизація інвестиційної власності», «Зниження вартості інвестиційної власності».
Об'єкт основних засобів, що може бути визнаний як актив, оцінюється по фактичних витратах на придбання. У момент оприбуткування основні засоби відображаються в бухгалтерському обліку по первісній вартості, що включає: всі фактично зроблені необхідні витрати по зведенню або придбанню основних засобів, у тому числі податки і збори, що не відшкодовуються, витрати по доставці, монтажу, встановленню, пуску в експлуатацію; всі інші прямі витрати, безпосередньо пов'язані із приведенням активу в робочий стан; передбачувана вартість демонтажу й видалення активу й відновлення площадки, на якій розміщений актив, зобов'язання по яких підприємство приймає або на момент придбання/будівництва, або в ході експлуатації об'єкта. Прикладами прямих витрат є: витрати на підготовку площадки, первинні витрати на доставку й розвантаження, витрати на встановлення, вартість професійних послуг, таких як робота архітекторів і інженерів, витрати на випробування устаткування та інші. Первісна вартість об'єктів основних засобів визначається при придбанні їх за плату або виготовленні самим підприємством - по сумі фактичних витрат, при одержанні об'єктів від інших юридичних або фізичних осіб безоплатно - по даним акту прийому-передачі, у результаті обмінної операції - по поточній вартості переданих основних засобів, з коригуванням на суму отриманих (переданих) коштів. Зміна первісної вартості допускається тільки у випадках: здійснення додаткових капітальних вкладень або часткової ліквідації, демонтажу об'єкта, що впливають на стан основних засобів, що у свою чергу збільшує або скорочує термін служби, майбутню економічну вигоду, переоцінки основних засобів.
Збільшення первісної вартості об'єктів основних засобів у результаті наступних капітальних вкладень проводиться тільки у випадку поліпшення стану об'єкта, що підвищує його первинно оцінені нормативні показники, такі як: термін служби, виробнича потужність, виробничі площі, радикальне поліпшення якості й характеристик вироблених ним послуг і т.д. Витрати на ремонт (поточний, капітальний) і експлуатацію основних засобів, зроблені з метою збереження й підтримки технічного стану об'єкта, первісну вартість не збільшують, а визнаються як поточні витрати в момент їхнього виникнення. Відповідні служби підприємства відносно наступних вкладень по об'єктах, закріплених функціонально, дають висновки до якого виду витрат (капіталізовані або поточні витрати) віднести ті або інші витрати. При необхідності питання може бути винесене на обговорення постійно діючої комісії зі списання основних засобів. На підприємстві може 
створюватися довідник по наступних вкладеннях в основні засоби в цілому для підприємства, накопичувального характеру, із класифікацією витрат (у міру того, як проводяться витрати) на капіталізовані та поточні, для забезпечення єдиного підходу у всіх структурних підрозділах. Після початкового визнання як актив, об'єкт основних засобів враховується по його первісній вартості за винятком накопиченої амортизації і накопичених збитків від знецінення. З метою приведення первісної вартості основних засобів у відповідність із діючими цінами на певну дату може проводитися їх переоцінка.

3.1.1 Амортизація основних засобів.
Нарахування амортизації на основні засоби, введені в експлуатацію, проводяться з першого числа місяця, що іде за місяцем введення, а по вибулим основним засобам припиняється з першого числа місяця, що іде за місяцем вибуття. Нарахування амортизації проводиться по встановленим підприємством обліковим оцінкам, відповідно до класифікатора основних засобів, з використанням методу рівномірного (прямолінійного) нарахування зносу й з урахуванням установленої ліквідаційної вартості основних засобів. Термін корисної служби й ліквідаційна вартість об'єкта основних засобів періодично переглядається, і якщо припущення істотно відрізняються від попередніх оцінок, сума зміни корегується як зміна облікових оцінок відповідно до МСФЗ 8 «Облікова політика, зміни в облікових оцінках і помилки».Амортизаційні відрахування за період у більшості випадків визнаються як витрати. Амортизація об'єкта основних засобів починається, коли об'єкт готовий до використання, тобто коли він перебуває в потрібному місці й приведений у стан, що дозволяє його використовувати по призначенню, що передбачалося керівництвом підприємства. Амортизація об'єкта основних засобів припиняється з дати більш ранньої події із двох: дати, коли об'єкт основних засобів класифікований як об'єкт для продажу відповідно до МСФЗ 5 «Довгострокові активи, призначені для продажу й припинені операції», або дати, коли об'єкт основних засобів перестає визнаватися таким. Тому, амортизація не припиняється в момент, коли об'єкт основних засобів стає непрацюючим (резервним) або виведений з експлуатації і триває доти, доки об'єкт не стає повністю замортизованим.
Для визначення зменшення вартості об'єкта основних засобів підприємство застосовує МСФЗ 36 «Знецінення активів». Відповідно цього Стандарту, підприємство перевіряє балансову вартість своїх активів, визначає відновну вартість активу, і визнає або компенсує збиток від знецінення.
Об'єкт основних засобів списується з балансу при його вибутті, або в тому випадку, коли ухвалене рішення про припинення використання активу, і від його використання або вибуття не очікується більше ніяких економічних вигід. Основні засоби списуються з балансу підприємства постійно діючою комісією зі списання основних засобів. Прибутки або збитки, що виникають від вибуття об'єкта основних засобів визнаються як прибуток або збиток від інвестиційної діяльності у звіті про прибутки і збитки. Прибуток або збиток, що виник у результаті списання основних засобів, визначається як різниця між чистою вартістю реалізації оприбуткованих матеріалів від ліквідації об'єкта основних засобів і його балансовою вартістю, а також витратами, пов'язаними з реалізацією або іншим вибуттям.
Припинення визнання раніше визнаних активів відбувається при їх вибутті чи у випадку, якщо підприємство не може отримати пов'язані з активом майбутні економічні вигоди від їх використання чи вибуття.
Ліквідаційна вартість, термін корисного використання та методи амортизації активів аналізуються у кінці кожного звітного періоду і при необхідності корегуються. 

3.1.2     Інформація про основні засоби.	  Грн
 Будинки та споруди                                        6858300
Машины та обладнання                                 3877753
Транспортні засоби                                        165527604
Інструменти ,прилади,інвентар                    44641
Інші  основні засоби                                        67366
Малоцінні необоротні материальні активи313676
Незавершенне будівництво                            258970
Амортизация малоценных необоротных материальных активов		(313676)
Амортизация прочих основных средств		(67366)
Амортизация Инструменты приборы и инвентарь		(34748)
Амортизация транспортных средств		(127987933)
Амортизация машин и оборудования		(2631011)
Амортизация зданий и сооружений		(4950723)
Итог		45962854

								 3.2	Нематеріальні активи.
Актив задовольняє критеріям класифікації як нематеріальний актив у випадках, коли актив: є відокремлюваним, тобто у випадках, якщо Підприємство може його відокремити й передати в оренду, продати, обміняти, запатентувати/ліцензувати або обміняти індивідуально або ж разом з активами/зобов'язаннями за пов'язаним контрактом, або виникає в результаті контрактних або інших юридичних прав, незалежно від здатності відділятися або здатності бути відчуженими від Підприємства.
Підприємство контролює актив, якщо воно має право на одержання майбутніх економічних вигід, що надходять від основного ресурсу, і також може заборонити доступ інших до цього активу. Здатність Підприємства контролювати майбутні економічні вигоди від нематеріального активу звичайно буде випливати з юридичних прав, що можуть бути примусово здійсненими в судовому порядку. При відсутності юридичних прав демонстрація контролю більш складна. Однак можливість примусових дій в судовому порядку не є необхідною умовою для контролю, якщо Підприємство здатне контролювати майбутні економічні вигоди якимось іншим способом.
Майбутні економічні вигоди, що надходять від нематеріального активу, можуть включати виручку від продажу товарів або послуг, економію витрат або інші вигоди, що є результатом використання активу Підприємством. Наприклад, використання інтелектуальної власності у виробничому процесі може скоротити майбутні виробничі витрати, а не збільшити майбутні доходи. Нематеріальний актив визнається тільки коли:  імовірно, що майбутні економічні вигоди, що належать до цього активу, будуть надходити в Підприємство; і  вартість активу може бути надійно оцінена.
Підприємство оцінює ймовірність майбутніх економічних вигід, використовуючи обґрунтовані й підкріплювані допущення, які відображають найкращу оцінку керівництвом набору економічних умов, які будуть існувати протягом терміну корисної служби активу.
Нематеріальні активи (далі «НМА») - група необоротних активів, що не мають фізичного вмісту й мають  наступні властивості: їх можна визначити, вони приносять дохід або передумови, що призводять, до його одержання, вони мають довгостроковий період використання (більше 1 року).
У бухгалтерському обліку НМА враховуються по балансовій вартості. Вимір первісної вартості проводиться у відповідності із МСФЗ 38 «Нематеріальні активи».
Наступні витрати, пов'язані з НМА, включаються в його балансову вартість тільки у 
випадку, якщо ці витрати збільшують майбутню економічну вигоду від використання НМА. Витрати на нематеріальний актив визнаються підприємством як витрата при їхньому понесенні, крім випадків, коли вони формують частину собівартості нематеріального активу, що відповідає критеріям визнання; або коли витрата виникає при об'єднанні компаній, і не може бути визнана як нематеріальний актив. Якщо справи йдуть таким чином, то ці витрати (включені в собівартість покупки) становлять частину суми, що відноситься до ділової репутації (негативної ділової репутації) на дату покупки.
У деяких випадках витрати здійснюються для забезпечення майбутніх економічних вигід для Підприємства, але у результаті не виникає або не створюється ніякого нематеріального або іншого активу, що може бути визнаний. У цих випадках витрати визнаються, коли вони були здійснені. Наприклад, витрати на дослідження завжди визнаються витратами на момент, коли вони понесені. Приклади інших витрат, які визнаються як витрати при їхньому понесенні, включають витрати на пускові роботи, крім тих, які включаються у собівартість статей основних засобів згідно МСФЗ 1. Витрати на пускові роботи можуть складатися із витрат засновників, таких як витрати на юристів і секретаріат, здійснені при заснуванні юридичної особи, витрати на відкриття нового обладнання або компанії (передпускові витрати) або витрати на відкриття нових операцій або введення нових продуктів або процесів (передопераційні витрати); витрати на підготовку персоналу; витрати на рекламу й просування продукції; і витрати на передислокацію або реорганізацію частини або всього Підприємства.

3.2.1 Амортизація нематеріальних активів.

Сума нематеріального активу що амортизується, розподілятється на систематичній основі протягом оціненого строку його корисної служби.
Нарахування амортизації починається з моменту, коли актив доступний для використання.
Нарахування зносу на НМА проводиться з використанням методу рівномірного нарахування протягом терміну корисної служби, амортизаційні відрахування визначаються щомісяця, ліквідаційна вартість НМА вважається рівною нулю.
Нарахування амортизації на НМА, введені в експлуатацію, проводиться з першого числа місяця, що іде за місяцем вводу, а по вибулим припиняється з першого числа місяця, що іде за місяцем вибуття.
Нематеріальний актив після початкового визнання як актив відображається по початковій вартості за мінусом накопиченої амортизації.
Термін корисної служби й метод нарахування амортизації активу переглядаються на кожну дату складання фінансової звітності. Зміна терміну корисної служби або методу нарахування амортизації НМА враховується як зміна облікових оцінок шляхом коректування амортизуємої суми відповідно до МСФЗ 8 «Облікова політика, зміни в облікових оцінках і помилки».
Для визначення зменшення вартості об'єкта основних засобів Підприємство застосовує МСФЗ 36 «Знецінення активів». Цей Стандарт пояснює, як Підприємство перевіряє балансову вартість своїх активів, як воно визначає відшкодовувань вартість активу, і коли воно визнає або компенсує збиток від знецінення.
Підприємство списує нематеріальний актив з балансу при його вибутті (реалізації, передачі, недостачі й т.д.) або якщо не очікується одержання ніяких економічних вигід від 
його використання або наступного вибуття.
Прибуток або збитки від вибуття нематеріального активу визначаються як різниця між вартістю реалізації й балансовою вартістю за мінусом витрат по вибуттю. Дана різниця визнається як прибуток або збиток від неосновної діяльності й відображається у звіті про прибутки й збитки.

3.2.2.	Інформація про нематеріальні активи.

Организация			Стоимость	Амортизация	
Нематериальный актив	Способ начисления амортизации	Дата принятия к учету	первоначальная 	на начало периода	на конец периода	остаточная	на начало периода	за период	на конец периода	
										 
КАТП 13061			482 958,45	482 958,45	482 958,45	280 251,02	116 476,27	86 231,16	202 707,43	
1С: Підприємство 8.2+MS SQL Server.	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:07	46 400,00	46 400,00	46 400,00	27 646,66	10 246,66	8 506,68	18 753,34	
1С: Підприємство 8.Управління виробничим підприємством для України	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:12	30 000,00	30 000,00	30 000,00	17 875,07	6 624,97	5 499,96	12 124,93	
1С:Предприятие 7.7	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:08	12 600,00	12 600,00	12 600,00		12 600,00		12 600,00	
PARUS Консультант 7.40	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:13	7,00	7,00	7,00		7,00		7,00	
База даних географічних об"єктів	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:09	140 260,45	140 260,45	140 260,45	83 571,83	30 974,18	25 714,44	56 688,62	
ПП 1С: Підприємство 8..Доп,ліцензія на 100 роб.місць	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:10	54 750,00	54 750,00	54 750,00	32 621,84	12 090,64	10 037,52	22 128,16	
Програма ГІС,ФЛІТ,АСУП	Прямолинейный	30.11.2010 12:00:11	198 941,00	198 941,00	198 941,00	118 535,62	43 932,82	36 472,56	80 405,38	
								 
Итог	482 958,45	482 958,45	482 958,45	280 251,02	116 476,27	86 231,16	202 707,43	
Станом на 31.12.2012 року залишкова (справедлива) вартість нематеріальних активів складає 280 тис. грн., придбано нематеріальних активів у 2012 році та не введено в експлуатацію на суму 397 тис.грн.

3.3 Знецінення активів.
Даний розділ застосовується для розкриття обліку знецінення вартості всіх активів, крім: запасів ( МСФЗ 2 «Запаси»); активів, що виникають із контрактів на будівництво (МСФЗ 11 «Договори підряду»); відстрочених податкових активів ( МСФЗ 12 «Податки на прибуток»); активів, що виникають із винагород працівників (МСФЗ 19 «Винагороди працівникам»); фінансових активів, які включаються в сферу застосування МСФЗ 32 «Фінансові інструменти: розкриття й подання інформації». МСФЗ 36 «Знецінення активів» не застосовується до запасів, активів, що виникають із контрактів на будівництво, відстроченим податковим активам або активам (вимогам), що виникають із винагород працівників, тому що існуючі МСФЗ, застосовувані до цих активів, вже містять спеціальні вимоги для їхнього визнання й виміру оцінки. МСФЗ 36 застосовується до активів, які враховуються по переоціненій сумі (справедливої вартості), відповідно до інших Міжнародних стандартів фінансової звітності, таким як дозволений альтернативний метод порядок обліку в МСФЗ 16 «Основні засоби». Однак визначення того, чи може знизиться вартість переоціненого активу, залежить від методу, застосованого для визначення справедливої вартості: якщо справедливою вартістю активу є його ринкова вартість, то єдиною різницею між справедливою вартістю активу і його чистою продажною ціною є прямі додаткові витрати на реалізацію вибуття активу: якщо витрати на вибуття несуттєві, то сума,переоціненого активу, що відшкодовується, очевидно близька до або більше, ніж його переоцінена сума (справедлива вартість). У цьому випадку, після застосування вимог переоцінки, малоймовірно, щоб вартість активу, що пройшов переоцінку, зменшилася, і немає необхідності оцінювати сумму, що відшкодовується; і якщо витрати на вибуття істотні, то 
чиста продажна ціна переоціненого активу очевидно буде нижче його справедливої вартості. Отже, вартість переоціненого активу буде зменшуватися, якщо його цінність від використання менше, ніж його переоцінена сума (справедлива вартість). У цьому випадку, після того як були застосовані вимоги по переоцінці, Підприємство застосовує даний Стандарт для визначення факту знецінення активу,  якщо справедлива вартість активу визначається на основі, відмінній від його ринкової вартості, то його переоцінена величина (справедлива вартість) може бути більше або менше його суми, що відшкодовується. Тому, після застосування вимог переоцінки Підприємство застосовує даний Стандарт для того, щоб визначити, чи може вартість активу знизиться.
На звітну дату Підприємство оцінює наявність будь-яких ознак, що вказують на можливе знецінення активів, а також оцінює суму активів, що відшкодовуються. У випадку виявлення будь-якої такої ознаки Підприємство оцінює суму (вартість) активу, що відшкодовується. Якщо ознаки можливого знецінення відсутні, немає необхідності здійснювати формальну оцінку суми активу, що відшкодовується.
Підприємство розглядає, як мінімум, наступні ознаки (як внутрішні, так і зовнішні):
Зовнішні джерела інформації: Протягом періоду зниження ринкової вартості активу було істотно більшим, ніж можна було очікувати в результаті перебігу часу або нормального використання; Протягом періоду відбулися або відбудуться в найближчому майбутньому істотні зміни в технологічних, ринкових, економічних або юридичних умовах, які негативно позначаться на становищі Підприємства; Ринкові процентні ставки або інші ринкові показники прибутковості інвестицій збільшилися протягом періоду, і ці збільшення, імовірно, вплинуть на ставку дисконту, що використовується для обчислення цінності активу, що приведе до зменшення вартості активу, що відшкодовується, Балансова вартість чистих активів Підприємства більше, ніж її ринкова капіталізація.
Внутрішні джерела інформації: Є ознаки старіння або фізичного пошкодження активу; Протягом звітного періоду відбулися або очікуються в найближчому майбутньому істотні зміни, що негативно позначаються на ступені або способі використання активу в даний момент або майбутньому; Внутрішня звітність свідчить про те, що поточні або майбутні економічні результати використання активу виявляться гіршими, ніж передбачалося.   Свідчення того, що вартість активу може зменшитися, включають наступні: Потоки коштів для придбання активу, або наступні потреби в коштах для його експлуатації й обслуговування значно перевищують раніше передбачені бюджетом; Фактичні чисті потоки коштів або операційний прибуток/збиток від активу значно гірше, ніж закладені в бюджеті; Істотне зниження передбачених бюджетом чистих потоків коштів або операційного прибутку, або істотне збільшення передбачених бюджетом збитків, пов'язаних з даним активом; Операційні збитки або чистий відтік коштів у зв'язку з активом, що виникають при об'єднанні показників поточного періоду з бюджетними показниками для майбутнього.
При оцінці ознак, що вказують на можливе знецінення, застосовується принцип істотності. Оцінка суми, що відшкодовується, не проводиться, якщо:?аналіз показує, що сума активу, що відшкодовується, нечутлива до однієї (або більше) з ознак, що вказують 
на можливе знецінення активу; якщо попередні розрахунки показують, що сума активу, що відшкодовується, значно більша, ніж балансова вартість за умови, що не відбулося ніяких подій, які усунули б цю різницю; при зниженні вартості активу в результаті перегляду терміну служби, зміни методу нарахування зносу, зниження ліквідаційної вартості активу.
Якщо яка-небудь із цих двох сум (чистої вартості реалізації активу й цінності його використання) перевищує балансову вартість активу, актив не знецінений, і розрахунок другої суми не проводиться. Відповідною ринковою ціною, зазвичай, є поточна ціна покупця. У випадку відсутності поточної ціни покупця як основа для оцінки чистої продажної вартості може використовуватися ціна самої останньої угоди. Якщо чиста ціна реалізації активу не може бути визначена через відсутність основи для надійної оцінки, то за величину, що відшкодовується, приймається його цінність використання. Якщо немає підстав думати, що цінність використання активу істотно перевищує його чисту вартість реалізації, то величиною, що відшкодовується, визнається його чиста вартість реалізації.
Розрахунок цінності використання активу включає: Розрахунок майбутнього притоку й відтоку коштів, очікуваних від подальшого використання активу й у результаті його вибуття наприкінці терміну служби; Застосування відповідної ставки дисконту.
Ставка дисконту повинна бути ставкою (або ставками), що застосовується до відрахування податку, що відображає поточні тимчасові оцінки тимчасової вартості грошей і ризики, специфічно властиві цьому активу.Ставка, що відображає поточні ринкові оцінки тимчасової вартості грошей і ризики, специфічно властиві даному активу, дорівнює нормі прибутку, яку б інвестори захотіли, якби вважали за краще зробити інвестиції, які генерують потоки коштів, що мають величину, тимчасову й ризикову структуру, еквівалентні тим, які Підприємство допускає одержати від даного активу. Ця ставка оцінюється по ставці, передбачуваній в поточних ринкових операціях для аналогічних активів, або на основі середньозваженої вартості капіталу лістингової компанії, що має один актив (або портфель активів), аналогічний по термінах потенційної служби й ризикам розглянутому активу.Коли ставка, властива активу, не може бути отримана безпосередньо на ринку, Підприємство використовує для оцінки ставки дисконту замінники. Ціль полягає в тому, щоб визначити, наскільки це можливо, ринкову оцінку: тимчасову вартість грошей для періодів до закінчення терміну корисної служби активу; і ризики того, що майбутні потоки коштів будуть відрізнятися по величині й часу від оціночних показників.Як відправну крапку Підприємство може розглянути наступні ставки: середньозважена вартість капіталу Підприємства, визначена за допомогою таких методів, як модель ціноутворення капітального активу; передбачувана додаткова ставка запозичення Підприємства; і інші ринкові ставки кредитування. Ці ставки коректуються:для того, щоб відображати спосіб, яким ринок буде оцінювати специфічні ризики, пов'язані із прогнозованими потоками коштів; і  для того, щоб виключити ризики, які не відповідають прогнозованим потокам коштів.
Ураховуються такі ризики, як ризик країни, валютний ризик, ціновий ризик і ризик потоку коштів.Щоб уникнути подвійного врахування, ставка дисконту не повинна відображати ризики, на які оцінки майбутніх потоків коштів вже були скоректовані.
Ставка дисконту не залежить від структури капіталу Підприємства й способу, за допомогою якого Підприємство фінансує покупку активу, тому що майбутні потоки коштів, виникнення яких очікується від активу, не залежать від способу фінансування Підприємством покупки активу.Коли ставка розраховується на основі даних, отриманих після обліку податку, ця основа коректується для відображення ставки до обліку податку.
В якості ставки дисконту Підприємство розглядає внутрішньо встановлену вартість капіталу, не меншу ніж ринкова ставка кредитування в Україні.
Тільки й винятково у випадках, коли сума активу, що відшкодовується, нижче його балансової вартості, балансова вартість такого активу повинна бути знижена до рівня його суми, що відшкодовується. Це скорочення являє собою збиток від знецінення.
Збиток від знецінення визнається підприємством як витрата у звіті про прибутки й збитки в поточному звітному періоді, крім випадків, коли актив враховується за вартістю переоцінки відповідно до інших МСФЗ. Так у випадку, якщо на момент знецінення у Підприємства був сформований резерв (додатковий капітал) від переоцінки по конкретному активу, то збиток від знецінення стосується до резерву по переоцінці. Якщо величина такого резерву недостатня, то різниця відноситься до збитку поточного періоду.
Збиток від знецінення визнається відносно одиниці, що генерує кошти, тільки якщо її вартість, що відшкодовується, менше її балансової вартості. Такий збиток від знецінення розподіляється між всіма активами одиниці, що генерує кошти, у наступному порядку:  актив, що вийшов уже з ладу; гудвіл, що належить одиниці, що генерує кошти (якщо такий гудвіл є); потім збиток від знецінення розподіляється між всіма активами одиниці на пропорційній основі (пропорційно балансової вартості кожного з активів).
При розподілі збитку від знецінення необхідно стежити за тим, щоб балансова вартість активу не виявилася нижче найбільшої з наступних сум: чистої вартості реалізації 
активу; цінності використання активу; нуля.
Після визнання збитку від знецінення основних засобів або нематеріального активу величина зносу, що нараховується регулярно, та відноситься на видатки, коректується відповідно до нової залишкової вартості даного об'єкта основних засобів або нематеріального активу.
Якщо існують ознаки того, що збиток від знецінення активу, визнаний у попередні періоди, можливо більше не існує або зменшився, проводиться відновлення збитку від знецінення, тобто необхідно привести балансову вартість цього активу у відповідність із його новою вартістю, що відшкодовується. При цьому балансова вартість такого активу після відновлення не повинна перевищувати балансову вартість, що була визначена (без обліку амортизації), якби в попередні роки для активу не визнавався збиток від знецінення, тобто балансову вартість, що склалася до визнання збитку від знецінення. Сума відновлення визнається як дохід у звіті про прибутки й збитки.
При оцінці наявності ознак, що вказують на те, що збиток від знецінення основних засобів або нематеріального активу, визнаний у попередні роки, можливо більше не існує або зменшився, варто брати до уваги зовнішні й внутрішні джерела інформації, аналогічні тим, що були наведені в розділі «Ознаки, що вказують на можливе знецінення активів».
Після відновлення збитку від знецінення активу проводиться коректування амортизаційних відрахувань у майбутніх періодах для систематичного розподілу балансової вартості активу протягом строку його корисної служби, що залишився,.

3.4  Інвестиції в дочірні компанії, асоційовані й спільні компанії.
Станом на 31.12.2011 року сума інвестицій, внесених  підприємством у статутний фонд інших суб»єктів господарювання складає 486 тис.грн. За 2012 рік згідно рішення наглядової ради, поповнено статутний фонд іншої компанії на суму 49971 тис.грн. Всього внесено грошових коштів станом на 31.12.2012року на суму 50457 тис.грн. Операції зі зв'язаними сторонами були здійснені на умовах, еквівалентних умовам, що домінують в операціях між незалежними сторонами без втручання у господарську діяльність сторін.
Інформація про характер відносин зв'язаних сторін, а також про здійснені операції і сальдо заборгованості розкрито додатково, враховуючи вимоги щодо розкриття інформації  МСФЗ 24 «Розкриття інформації про зв»язані сторони», МСФЗ 27 «Консолідована і окрема фінансова звітність», МСФЗ 28 «Інвестиції в асоційовані компанії», МСФЗ 31 «Участь у спільних підприємствах»..

3.5 Запаси.
         Запаси підприємства - це активи, які: утримуються для продажу у звичайному ході бізнесу; перебувають у процесі виробництва для такого продажу або існують у формі основних чи допоміжних матеріалів для споживання у виробничому процесі або при наданні послуг. Запаси оцінюють за меншою з таких двох величин: собівартість та чиста вартість реалізації. Собівартість запасів включає всі витрати на придбання, витрати на переробку та інші витрати, понесені під час доставки запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведення їх у теперішній стан. Витрати на придбання запасів складаються з ціни придбання, ввізного мита та інших податків (окрім тих, що згодом відшкодовуються суб’єктові господарювання податковими органами), а також з витрат на транспортування, навантаження і розвантаження та інших витрат, безпосередньо пов’язаних з придбанням готової продукції, матеріалів та послуг. Торговельні знижки, інші знижки та інші подібні їм статті вираховуються при визначенні витрат на придбання.
                Витрати на переробку запасів охоплюють витрати, прямо пов’язані з одиницями виробництва, наприклад оплата праці виробничого персоналу. Вони також включають систематичний розподіл постійних та змінних виробничих накладних витрат, що виникають при переробці матеріалів у готову продукцію. Постійні виробничі накладні 
Витрати — це ті непрямі витрати на виробництво, які залишаються порівняно незмінними незалежно від обсягу виробництва, такі як амортизація, утримання будівель і обладнання заводу, а також витрати на управління та адміністративні витрати заводу. Змінні виробничі накладні витрати — це такі непрямі витрати на виробництво, які змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно обсягу виробництва, такі як витрати на допоміжні матеріали та непрямі витрати на оплату праці.
               Розподіл постійних виробничих накладних витрат на витрати, пов’язані з переробкою, базується на нормальній потужності виробничого устаткування. Нормальна потужність — це очікуваний рівень виробництва, якого можна досягти в середньому протягом кількох періодів або сезонів за звичайних обставин, якщо взяти до уваги зменшення потужності, що виникає в результаті запланованого обслуговування виробництва. Можна використовувати фактичний рівень виробництва, коли він приблизно дорівнює нормальній потужності. Сума постійних накладних витрат, розподілених на кожну одиницю виробництва, не зростає внаслідок низького рівня виробництва або простоїв. Нерозподілені накладні витрати визнаються витратами того періоду, в якому вони понесені. У періоди надзвичайно високого рівня виробництва сума постійних накладних витрат, розподілених на кожну одиницю виробництва, зменшується так, щоб запаси не оцінювалися вище собівартості. Змінні виробничі накладні витрати розподіляються на кожну одиницю виробництва на базі фактичного використання виробничих потужностей.
               Результатом виробничого процесу можуть бути кілька продуктів, що виробляються одночасно. Це відбувається, наприклад, коли виготовляється спільна продукція або коли є основний та побічний продукти. Якщо витрати на переробку кожного продукту неможливо визначити окремо, вони розподіляються на продукти на основі раціональної та послідовної бази розподілу. Наприклад, розподіл може базуватися на відповідній ціні продажу кожного продукту — на етапі виробничого процесу, коли продукти вже можна відокремити один від одного, або на момент завершення виробництва продукту. За своїм характером вартість більшості побічних продуктів є несуттєвою. В таких випадках їх часто оцінюють за чистою вартістю реалізації і ця вартість вираховується із собівартості основного продукту. В результаті балансова вартість основного продукту суттєво не відрізняється від його собівартості.
                Інші витрати включаються в собівартість запасів лише тією мірою, якою вони були понесені при доставці запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведення в теперішній стан. Наприклад, може бути доцільним включати в собівартість запасів невиробничі накладні витрати або витрати на проектування продукції для конкретних клієнтів.
                Прикладами витрат, які виключаються із собівартості запасів і визнаються як витрати періоду, в якому вони понесені, є понаднормові відходи матеріалів, витрати на оплату праці або інші виробничі витрати;  витрати на зберігання, крім тих витрат, які зумовлені виробничим процесом і є необхідними для підготовки до наступного етапу виробництва;  адміністративні накладні витрати, не пов’язані з доставкою запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведенням у теперішній стан; та витрати на продаж.
                Собівартість запасів визначається за формулою — “перше надходження — перший видаток” (ФІФО). Формула ФІФО припускає, що одиниці запасів, які були придбані або вироблені першими, продаються першими, а отже, одиниці, які залишаються в запасах на кінець періоду, є тими, що були придбаними або виробленими останніми.
          Собівартість запасів не може бути відшкодована, якщо ці запаси пошкоджені, якщо вони повністю або частково застаріли або ціна їх продажу знизилася. Собівартість запасів не може також бути відшкодована, якщо зросли попередньо оцінені витрати на завершення виробництва або попередньо оцінені витрати на збут. Балансова вартість активів не повинна перевищувати суму, яка очікується від їх продажу або використання
            Запаси списуються до чистої вартості реалізації на індивідуальній основі. 
           
Попередні оцінки чистої вартості реалізації базуються на найбільш достовірних фактах, які були на момент здійснення попередніх оцінок очікуваної суми реалізації запасів. При цих попередніх оцінках беруть до уваги коливання ціни або собівартості, безпосередньо пов’язані з подіями, які відбуваються після закінчення періоду, тією мірою, наскільки такі події підтверджують умови, що існували на кінець періоду.Попередні оцінки чистої вартості реалізації враховують також призначення, для якого утримують запаси. Наприклад, чиста вартість реалізації певної кількості запасів, що їх утримують для виконання твердих контрактних зобов’язань із продажу або надання послуг, базується на ціні контракту. Якщо контракт на продаж укладено на кількість товарів, меншу від утримуваних запасів, чиста вартість реалізації надлишку базується на загальних цінах продажу. Забезпечення можуть виникати за твердими контрактами на продаж, що перевищують кількість утримуваних запасів, або за твердими контрактами на закупівлю. Такі забезпечення або умовні зобов’язання розглядаються згідно з МСБО 37 ; “Забезпечення, умовні зобов’язання та умовні активи”.
                Матеріали та інші допоміжні матеріали, утримувані для виробництва запасів, не списуються частково нижче собівартості, якщо очікується, що готова продукція, виготовлена з них, буде реалізована за собівартістю або вище від собівартості. Проте, коли падіння ціни на матеріали указує на те, що собівартість готової продукції буде вищою за чисту вартість реалізації, матеріали частково списуються до їх чистої вартості реалізації. За таких обставин відновлювана собівартість матеріалів буде найкращою наявною оцінкою чистої вартості їх реалізації.
              У кожному наступному періоді проводиться нова оцінка чистої вартості реалізації. Якщо тих обставин, які раніше спричинили часткове списання запасів нижче собівартості, більше немає, або якщо є чітке свідчення збільшення чистої вартості реалізації внаслідок зміни економічних обставин, сума часткового списання сторнується (тобто сторнування обмежується сумою первинного часткового списання) так, що новою балансовою вартістю є нижча з оцінок — собівартість або переглянута чиста вартість реалізації. Це відбувається, наприклад, коли одиниця запасів, відображена за чистою вартістю реалізації через падіння ціни її продажу, продовжує перебувати в розпорядженні в наступному періоді, а ціна її продажу зросла.
             Коли запаси реалізовані, їхня балансова вартість визнавється витратами періоду, в якому визнається відповідний дохід. Сума будь-якого часткового списання запасів до їх чистої вартості реалізації та всі втрати запасів визнаються витратами періоду, в якому відбувається часткове списання або збиток. Сума будь-якого сторнування будь-якого часткового списання запасів, що виникає в результаті збільшення чистої вартості реалізації, визнається як зменшення суми запасів, визнаної як витрати в періоді, в якому відбулося сторнування.
       3.5.1 Інформація про запаси.
				Счет учета	     Начальный остаток	Приход	Расход	Конечный остаток	
Номенклатура.Вид номенклатуры	Стоимость	Стоимость	Стоимость	Стоимость	
					        Материалы	                                 7 611,04	     134 345,82	          132 152,52         8 04,34 
					 ГСМ	                                            565 864,27	    38 658 014,75	    38 101 554,71    1 122 324,31	  
					 Строительные  материалы      3  0 321,34	    5 673,22	          14 690,64	               1 303,92	
					 Запчасти	3 183 394,35	10 712 575,44	9 911 513,97	3 984 455,82	
					 
Прочие материалы	29 945,60	164 072,09	186 498,43	7 519,26	
					 
МБП	79 482,05	598 518,43	609 686,17	68 314,31	
3.6  Забезпечення, зобов»язання та заборгованість підприємства.
Підприємство, ґрунтуючись на характері своїх операцій, представляє короткострокові й довгострокові активи і зобов'язання, як окрему класифікацію в самому балансі. Актив класифікується як короткостроковий, коли: його передбачається реалізувати або тримати для продажу або використання в нормальних умовах операційного циклу Підприємства; або він утримується головним чином у комерційних цілях або протягом короткого строку, і його передбачається реалізувати протягом дванадцяти місяців зі звітної дати; чи він є активом у вигляді коштів або їхніх еквівалентів, що не мають обмежень на їхнє використання. Всі інші активи класифікуються як довгострокові.
          Зобов'язання класифікується як короткострокове, коли: його передбачається погасити в нормальних умовах операційного циклу Підприємства; або воно підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців зі звітної дати. Всі інші зобов'язання класифікуються як довгострокові. Короткострокові зобов'язання можуть розділятися по категоріях також як  і короткострокові активи. Деякі короткострокові зобов'язання, такі як заборгованості перед постачальниками й підрядниками і нарахування для працівника та інші операційні витрати, становлять частину оборотного капіталу, використовуваного в 
нормальному операційному циклі Підприємства. Такі операційні статті класифікуються як
короткострокові зобов'язання, навіть якщо вони підлягають погашенню більш ніж через дванадцять місяців зі звітної дати. Інші короткострокові зобов'язання не погашаються як частина поточного операційного циклу, однак вимагають погашення протягом дванадцяти місяців зі звітної дати. Наприклад, поточна частина зобов'язань, що включає виплату відсотків, банківські овердрафти, дивіденди до виплати, податки на прибуток та інші неторгові кредиторські заборгованості. Зобов'язання, що включають виплату відсотків, які забезпечують фінансування оборотного капіталу на довгостроковій основі, і не підлягають погашенню протягом дванадцяти місяців, є довгостроковими зобов'язаннями. Підприємство продовжує класифікувати свої довгострокові зобов'язання, що включають виплату відсотків як довгострокові, навіть якщо вони підлягають погашенню протягом дванадцяти місяців зі звітної дати, якщо: первісний строк становив період, що перевищує дванадцять місяців; Підприємство припускає рефінансувати зобов'язання на довгостроковій основі; і цей намір підкріплюється договором на рефінансування, або на зміну графіка платежів, що укладається до затвердження фінансової звітності. Сума будь-якого зобов'язання, що було виключено з короткострокових зобов'язань, розкривається в коментарях до балансу, разом з інформацією, що обґрунтовує таке подання. Може очікуватися, що деякі зобов'язання, що підлягають погашенню протягом наступного операційного циклу, будуть рефінансовані або «пролонговані» за рішенням Підприємства, і тому вони не будуть вимагати використання оборотного капіталу Підприємства. Такі зобов'язання вважаються частиною довгострокового фінансування Підприємства і класифікуються як довгострокові. Однак у тих випадках, коли рефінансування здійснюється не за рішенням Підприємства (як було б у випадку відсутності договору про рефінансування), рефінансування не може вважатися автоматичним і зобов'язання класифікується як короткострокове, крім випадку, коли укладання договору рефінансування до затвердження фінансової звітності являє собою доказ того, що за станом на звітну дату зобов'язання по своєму змісту було довгостроковим. Деякі угоди про надання позики включають умови для позичальника (застереження), які передбачають, що зобов'язання підлягає погашенню на вимогу при порушенні певних умов, пов'язаних з фінансовим становищем позичальника. У таких обставинах зобов'язання класифікується як довгострокове, тільки коли: позикодавець погодився перед затвердженням фінансової звітності не вимагати платежу у випадку порушення умов; і відсутня ймовірність того, що подальші порушення відбудуться протягом дванадцяти місяців зі звітної дати. 
Дебіторська заборгованість – визначається як рахунки й векселі до одержання, що виникають у результаті реалізації товарів і надання послуг. Дебіторська заборгованість також містить у собі орендні платежі, винагороди та інші суми до одержання, нараховані за звітний період.Підприємство оцінює й визнає як витрату суму сумнівних вимог і показує дебіторську заборгованість (далі - «ДЗ») у балансі за їхнім відрахуванням. Підприємство створює резерв по сумнівних боргах на основі результатів планової інвентаризації й перевірок правильності й обґрунтованості сум ДЗ, за допомогою застосування методу обліку рахунків по строках оплати із застосуванням наступної облікової оцінки класифікації й прогнозованих відсотків сумнівних боргів: ДЗ, по якій не наступив строк оплати - 0% від суми такої ДЗ; ДЗ із простроченою оплатою до 30 днів - 5% від суми такої ДЗ; ДЗ із простроченою оплатою понад 30 до 90 днів - 10% від суми такої ДЗ; ДЗ із простроченою оплатою понад 90 до 120 днів - 25% від суми такої ДЗ;  ДЗ із простроченою оплатою понад 120 до 360 днів - 70% від суми такої ДЗ; ДЗ із простроченою оплатою понад 360 днів - 100% від суми такої ДЗ.
Планова інвентаризація ДЗ проводиться щорічно станом на 1 жовтня на предмет обґрунтованості, правильності й повноти сум, що значаться на рахунках бухгалтерського обліку. Перевірки правильності й обґрунтованості сум ДЗ проводяться щокварталу станом на 1 січня, 1 квітня й 1 липня. Документально оформлені підсумки планової інвентаризації й перевірок правильності й обґрунтованості сум ДЗ із детальною розшифровкою по видах ДЗ, строкам оплати на підтвердження правильності класифікації, підписані й затверджені належним чином, слугують підставою для бухгалтерських записів по рахунку «Резерви по сумнівних боргах». ДЗ, по якій відповідно до законодавства України минув строк позовної давності й по якій немає ймовірності погашення в добровільному порядку, визнається безнадійним боргом і списується за рахунок створеного резерву по сумнівних боргах. У випадку недостатності коштів створеного резерву по сумнівних боргах на списання безнадійних боргів, сума заборгованості списується безпосередньо на витрати періоду й включається у звіт про прибутки й збитки.У випадку наявності підстав і обґрунтованих оцінок сумнівна заборгованість може в будь-який період бути списана й раніше вказаного строку. Будь-яке списання ДЗ із балансу проводиться відповідно до затверджених На підприємстві процедур. У випадку погашення ДЗ, раніше списаної як безнадійний борг, проводяться наступні записи: - анулююча (сторно) раніше здійснене списання, якщо борг погашений в одному звітному періоді зі списанням; - визнається як дохід у період погашення, якщо списання було зроблено в попередніх (закритих) звітних періодах.
           Умовні зобов'язання й активи виникають при наявності умовних фактів господарської діяльності, що мають місце станом на звітну дату, відносно наслідків яких і ймовірності їхнього виникнення в майбутньому існує невизначеність, тобто виникнення наслідків залежить від того, відбудеться або не відбудеться в майбутньому одне або кілька невизначених подій, які не перебувають під повним контролем Підприємства. Умовне зобов'язання - це наслідок умовного факту, що у майбутньому з дуже високим або високим ступенем імовірності може призвести до зменшення економічних вигід Підприємства. Умовний актив - це такий наслідок умовного факту, що виникає з минулих подій і існування якого буде підтверджено тільки настанням або не настанням одного або декількох невизначених майбутніх подій, які не перебувають під повним контролем Підприємства, і який в майбутньому, з високим ступенем імовірності, приведе до збільшення економічних вигід Підприємства. Резерв визнається тоді, коли задовольняються наступні умови: Підприємство має в сьогоденні зобов'язання (правове або традиційне), як результат минулих подій; і може бути зроблена найкраща оцінка цих зобов'язань. Сума, визнана як резерв, представляє собою найкращу оцінку витрат, необхідних для погашення поточного зобов'язання на звітну дату. Найкраща оцінка витрат, необхідних для погашення поточного зобов'язання, це сума, що Підприємство розумно сплатило б для погашення зобов'язання на звітну дату або передала третій стороні на цю дату. Така оцінка щонайкраще характеризує величину витрат, необхідних для погашення поточного зобов'язання на звітну дату.
Оцінки результатів і фінансового ефекту визначаються за допомогою судження керівництва Підприємства, доповненого досвідом аналогічних операцій і, у деяких випадках, звітами незалежних експертів.Коли оцінюється зобов'язання, найбільш імовірний результат може бути найкращою оцінкою зобов'язання, однак Підприємство  розглядає й інші можливі результати. Коли інші можливі результати значно вище або значно нижче найбільш імовірного результату, те найкращою оцінкою буде найбільша або найменша сума, відповідно. Резерви переглядаються на кожну звітну дату й корегуються для відображення поточної найкращої оцінки. Якщо більше не існує ймовірність того, що вибуття ресурсів, що персоніфікують економічні вигоди, буде потрібно для врегулювання зобов'язання, то резерв відновлюється. Резерв використовується тільки для тих витрат, для яких резерв був визнаний спочатку. Там, де Підприємство несе солідарну відповідальність по зобов'язанню, частина зобов'язання, що, як очікується, погасять інші сторони, вважається умовним зобов'язанням. Підприємство визнає резерв (оцінне зобов'язання) по тій частині зобов'язання, по якій імовірне вибуття ресурсів, що вміщують економічні вигоди, крім винятково рідких випадків, коли не може бути зроблена надійна оцінка. Умовні події можуть розвиватися не так, як спочатку очікувалося. Тому вони оцінюються безупинно для встановлення того, чи з'являється ймовірність вибуття ресурсів, що вміщують економічні вигоди. Якщо стає ймовірним, що вибуття майбутніх економічних вигід буде потрібно для статті, раніше розглянутої як умовне зобов'язання, резерв визнається у фінансовій звітності того періоду, у якому відбувається зміна ймовірності (за винятком надзвичайно рідких випадків, коли не може бути зроблена надійна оцінка).
Умовні активи, як правило, виникають із незапланованих або несподіваних подій, які створюють можливість надходження в Підприємство економічних вигід. Прикладом може служити позов, пред'явлений Підприємством у судовому порядку, коли результат є невизначеним. Умовні активи не визнаються у фінансовій звітності, оскільки це може призвести до визнання доходу, що може бути ніколи не отриманий. Однак коли одержання доходу дійсно певне, тоді відповідний актив не є умовним активом і його визнання доречно. Умовні активи оцінюються безупинно для того, щоб забезпечити відповідну зміну подій у фінансовій звітності. Якщо стає дійсно певним, що виникне надходження економічних вигід, то актив і відповідний дохід визнаються у фінансовій звітності в той звітний період, у якому відбулася зміна. Якщо надходження економічних вигід стало ймовірним, Підприємство розкриває умовний актив. Коли надходження економічних вигід стає ймовірним, умовний актив розкривається в примітках до фінансової звітності, де робиться короткий опис характеру умовних активів на звітну дату і, де це доцільно, оцінне значення їхнього фінансового впливу.
Активи й зобов'язання не взаємозаліковуються, за винятком випадків, коли це потрібно або дозволяється яким-небудь конкретним Міжнародним стандартом фінансової звітності. Статті доходів і видатків взаємозаліковуються тоді, і тільки тоді, якщо: який-небудь конкретний Міжнародний стандарт фінансової звітності вимагає або дозволяє це; або прибутки, збитки й супутні витрати, що виникають у результаті таких же або аналогічних операцій і подій, не є істотними. Важливо, щоб як активи, так і зобов'язання, а також доходи й витрати представлялися у звітах окремо, коли вони є істотними. Взаємозалік, проведений або у звіті про прибутки й збитки, або в балансі, за винятком випадків, коли він відображає зміст операції або події, знижує можливості користувачів по розумінню проведених операцій і оцінці руху грошових коштів компанії в майбутньому. Подання у звітах активів за винятком оцінних резервів, наприклад, резерву на старіння запасів і резерву на сумнівні борги по дебіторській заборгованості, не є взаємозаліком.
МСФЗ 18 «Виручка» дає визначення терміна доходів і вимагає, щоб вони вимірювалися по справедливій вартості отриманого відшкодування або дебіторської заборгованості, з обліком торговельних і оптових знижок, що надаються Підприємством. 
          Активи й зобов'язання корегуються відповідно до подій, що відбулися після звітної
дати, які подають додаткову інформацію, що допомагає в оцінці сум, пов'язаних з умовами, що існують на звітну дату, або вказують на те, що допущення про безперервність діяльності Підприємства незастосовно до всього Підприємства або до його частини. Коректування активів і зобов'язань потрібні для подій, що відбуваються після звітної дати й дають додаткову інформацію для визначення величин, пов'язаних з умовами, що існували на звітну дату. Наприклад, можуть провадитися коректування збитку по рахунку дебіторської заборгованості покупців, підтвердженого банкрутством клієнта, що відбулися після звітної дати. Події, що відбуваються після звітної дати, можуть указувати на те, що все Підприємство або його частина перестали відповідати принципу безперервності діяльності компанії. Погіршення фінансових результатів діяльності й фінансового становища після звітної дати може вказувати на необхідність розгляду питання щодо правильності застосування допущення про безперервність діяльності Підприємства при підготовці фінансової звітності.

3.6.1 Детальна інформація про активи та зобов»язання підприємства.

Активы	 	Обязательства	 
Оборотные активы	 	Долгосрочные обязательства	 
Краткосрочная дебиторская задолженность	58943	Долгосрочная кредиторская задолженность	365
             в т.ч. Задолженность покупателей, текущая	2549	            в т.ч. Счета к оплате долгосрочные	365
             в т.ч. Задолженность связанных сторон, текущая	49727	Доходы будущих периодов	147974
             в т.ч. Авансы выданные, текущие	5913	            в т.ч. Авансы полученные текущие	147974
             в т.ч. Расчеты по имущественному и личному страхованию	8	Прочие долгосрочные обязательства	172
             в т.ч. Расчеты с подотчетными лицами	211	            в т.ч. Обязательства по поручительству	172
             в т.ч. Расчеты по претензиям	222	Текущие обязательства	 
             в т.ч. Прочие расчеты с персоналом	284	Текущие налоговые обязательства	281
             в т.ч. Прочие расчеты с разными дебиторами	29	            в т.ч. Прочие налоги к уплате	245
Налоги к возмещению из бюджета	22	            в т.ч. НДФЛ к уплате	36
             в т.ч. НДС	22	Краткосрочная кредиторская задолженность	9612
Прочие оборотные активы	30984	77          в т.ч. Расчеты с поставщиками текущие	3032
             в т.ч. Корректировки налогового кредита	1366	59            в т.ч. Задолженность связанных сторон к уплате	3071
             в т.ч. Налоговый кредит неподтвержденный	1041	            в т.ч. Прочие счета к оплате, текущие	3509
             в т.ч. Налоговые обязательства	24662	Обязательства по возмещению перерасхода подотчетников	57
             в т.ч. Отложенные расходы	3915	Обязательства по пенсионному обеспечению	141

3.6.2 Позики підприємства.
Витрати на позики, що безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва кваліфікованого активу, є частиною собівартості такого активу. Інші витрати на позики визнаються як витрати. В обліку витрат на позики, підприємство застосовує МСБО 23 «Витрати за позиками». Цей Стандарт не стосується фактичної або розрахункової вартості власного капіталу, зокрема привілейованого капіталу, не класифікованого як зобов’язання. Витрати на позики — витрати на сплату відсотків та інші витрати, понесені підприємством у зв’язку із запозиченням коштів.
Кваліфікований актив — це актив, який обов’язково потребує суттєвого періоду для підготовки його до використання за призначенням чи для реалізації.Витрати на позики
можуть включати витрати на сплату відсотків, обчислені за допомогою методу 
ефективного відсотка, як описано в МСБО 39 ; “Фінансові інструменти: визнання та оцінка"; фінансові витрати, пов'язані з фінансовою орендою і визнані згідно з МСБО 17
"Оренда"; курсові різниці, які виникають унаслідок отримання позик в іноземній
валюті, якщо вони розглядаються як коригування витрат на сплату відсотків. Залежно від обставин, перелічені далі активи можуть бути кваліфікованими активами: запаси; виробничі суб'єкти господарювання; електростанції; нематеріальні активи; інвестиції у нерухомість. Фінансові активи та запаси, які виробляються або іншим чином виготовляються протягом короткого проміжку часу, не є кваліфікованими активами. Активи, готові для використання за призначенням або для реалізації, коли вони придбані, не є кваліфікованими активами. Підприємство капіталізує витрати на позики, які 
безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва кваліфікованого
активу як частина собівартості цього активу. Підприємство визнає інші витрати на позики 
як витрати в тому періоді, у якому вони були понесені.Витрати на позики, які безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва кваліфікованого 
активу, включаються до собівартості цього активу. Такі витрати на позики капіталізуються як частина собівартості активу, якщо існує ймовірність того, що вони принесуть підприємству майбутні економічні вигоди і що ці витрати можна достовірно оцінити. Витрати на позики, які безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва кваліфікованого активу, є тими витратами на позики, яких можна було б уникнути, якби не робилися витрати на кваліфікований актив. Якщо суб’єкт господарювання позичає кошти конкретно з метою отримання певного кваліфікованого активу, тоді витрати на позики, які безпосередньо відносяться до цього кваліфікованого активу, можна легко ідентифікувати. Буває, що важко визначити прямий зв’язок між певними позиками та кваліфікованим активом і визначити позики, яких за інших обставин можна було б уникнути. Такі труднощі виникають, наприклад, при централізованій координації діяльності суб’єкта господарювання з фінансування. Труднощі можуть також виникати, якщо група використовує різні боргові інструменти з різними ставками відсотка і позичає ці кошти іншим суб’єктам господарювання групи на різних умовах. Інші ускладнення спричиняються використанням позик, наданих в іноземній валюті або пов’язаних з нею, якщо група функціонує в умовах високого рівня інфляції й обмінний курс коливається. У результаті визначення суми витрат на позики, яка безпосередньо пов’язана з придбанням кваліфікованого активу, ускладнюється — і треба діяти на основі судження. Якщо кошти позичаються спеціально з метою отримання кваліфікованого активу, то підприємство визначає суму витрат на позики, яка підлягає капіталізації щодо цього активу, як фактичні витрати на позику, понесені протягом певного періоду, за вирахуванням будь-якого інвестиційного прибутку від тимчасового інвестування цих позичених коштів. У результаті фінансових заходів, спрямованих на отримання кваліфікованого активу, суб’єкт господарювання може отримати позичені кошти і понести відповідні витрати, пов’язані з отриманням позики, до використання цих коштів повністю або частково на отримання кваліфікованого активу. За таких обставин кошти (в очікуванні їх використання) часто тимчасово інвестуються на отримання кваліфікованого активу. Визначаючи суму витрат на позики, яка підлягає капіталізації протягом періоду, будь-який інвестиційний прибуток, отриманий від таких коштів, вираховується із суми витрат на позики. Якщо кошти позичені взагалі й використовуються з метою отримання кваліфікованого активу, то суму витрат на позики, яка підлягає капіталізації, визначається шляхом застосування норми капіталізації до витрат на цей актив. Норма капіталізації повинна бути середньозваженою величиною витрат на позики стосовно всіх непогашених позик суб’єкта господарювання протягом цього періоду, а не лише позик, які були здійснені конкретно з метою отримання кваліфікованого активу. Сума витрат на позики, капіталізована підприємством протягом періоду, не повинна перевищувати суму витрат на позики, понесених протягом цього періоду. Якщо балансова вартість або очікувана остаточна вартість кваліфікованого активу перевищує суму його очікуваного відшкодування або чисту вартість реалізації, тоді балансова вартість списується повністю або частково згідно з вимогами інших Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. За певних обставин сума повного або часткового списання сторнується згідно з іншими Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку. Підприємство починає капіталізувати витрати на позики як частину собівартості кваліфікованого активу у дату початку капіталізації. Датою початку капіталізації є дата, коли підприємство вперше виконує всі умови, наведені нижче, а саме: підприємством понесено витрати, пов’язані з активом; понесено витрати на позики; підприємство веде діяльність, необхідну для підготовки активу до його використання за призначенням або продажу. Витрати на кваліфікований актив включають лише ті витрати, результатом яких є сплата грошових 
коштів, передача інших активів або прийняття зобов’язань під певний відсоток. Витрати зменшуються на суму будь-яких отриманих проміжних виплат та грантів, отриманих у 
зв’язку з активом згідно з МСБО 20“Облік державних грантів і розкриття інформації про державну допомогу’". Середня балансова вартість активу протягом періоду (з 
урахуванням попередніх капіталізованих витрат на позики), як правило, є обґрунтовано наближеною величиною витрат, до яких застосовується норма капіталізації в цьому періоді.Підготовка активу до його використання за призначенням або до продажу передбачає більше, ніж фізичне створення активу. Вона включає технічну та адміністративну роботу, виконувану до фізичного створення активу (наприклад, діяльність щодо отримання дозволу перед початком фізичного будівництва). Проте така діяльність не включає утримання активу в разі відсутності виробництва або розробки, які б зміцнювали стан активу. Наприклад, витрати на позики, понесені в процесі освоєння земельної ділянки, капіталізуються протягом того періоду, в якому відбувалася діяльність, пов’язана з освоєнням. Проте витрати на позики, понесені в той час, коли придбана під будівництво ділянка утримується без проведення робіт на її освоєння, не можуть бути капіталізовані.
           Підприємство призупиняє капіталізувати витрати на позики протягом тривалих періодів, у яких він призупиняє активну розробку кваліфікованого активу.
           Підприємство припиняє капіталізувати витрати на позики, якщо по суті, вся діяльність, необхідна для підготовки кваліфікованого активу до його передбаченого використання або продажу, завершена.

3.6.3 Інформація про позики отримані та видані.

Активы	 	Обязательства	 
Внеоборотные активы	 	Долгосрочные обязательства	 
Долгосрочная дебиторская задолженность,	22847	Займы полученные	76708
             в т.ч. Займы долгосрочные в инвалюте (без %)	22847	            в т.ч. Лизинговые платежи, долгосрочные	38513
Прочие долгосрочные финансовые вложения	27339	            в т.ч. Долгосрочные кредиты без учета процентов в инвалюте	38195
             в т.ч. Займы выданные, долгосрочные	27339	 	 

3.6.4 Винагороди працівникам.
Винагороди працівникам включають: короткострокові винагороди працівникам, такі як заробітна плата й внески на соціальне забезпечення, щорічна оплачувана відпустка й оплачувана відпустка через хворобу, участь у прибутках і премії (якщо вони виплачуються протягом дванадцяти місяців після закінчення звітного періоду), а також 
винагороди в негрошовій формі (такі, як медичне обслуговування, забезпечення житлом і автотранспортом і безкоштовні або дотаційні товари або послуги) для зайнятих у цей час працівників; винагороди по закінченні трудової діяльності, такі як пенсії, інші винагороди після виходу на пенсію, страхування життя й медичне обслуговування по закінченні трудової діяльності; інші довгострокові винагороди працівникам, включаючи оплачувану відпустку для працівників, що мають тривалий стаж роботи, або оплачувана творча відпустка, ювілеї або інші довгострокові винагороди, довгострокові допомога з непрацездатності, а також участь у прибутках, премії й відстроченій компенсації у випадку, якщо зазначені виплати здійснюються в строк більш ніж дванадцять місяців після закінчення звітного періоду; і вихідна допомога.
У силу того, що кожна з категорій, зазначених вище має різні характеристики, МСФЗ 19 для кожної категорії встановлює окремі вимоги. Винагороди працівникам включають винагороди, надавані як працівникам, так і їхнім утриманцям, і можуть здійснюватися шляхом виплат (або наданням товарів або послуг), здійснюваних на користь або безпосередньо працівників, їхнього подружжя, дітей або інших утриманців, 
або інших осіб, таких як, наприклад, страхові компанії. Працівник може надавати послуги Підприємству на основі повного робочого дня, часткової зайнятості, на постійній, разовій або тимчасовій основі. Підприємство визнає очікувані витрати на виплату короткострокових винагород працівникам у формі оплачуваних у такий спосіб: при оплачуваних відпустках, що накопичуються, - на момент надання працівниками послуг, які збільшують їхні права відносно використання майбутніх оплачуваних відпусток, і при оплачуваних відпустках, що ненакопичуються, - безпосередньо при настанні відпустки.
Підприємство оцінює очікувані витрати на оплату оплачуваних відпусток, що накопичуються, як додаткову суму, що вона припускає виплатити працівникові за невикористані відпустки, накопичені за станом на звітну дату.
Підприємство визнає очікувані витрати на участь у прибутках і виплату премій у відповідності тільки у випадку, якщо Підприємство має поточне, виникаюче в чинність договору або законодавства, або випливає із практики, зобов'язання провадити такі виплати у зв'язку з минулими подіями, і якщо зобов'язання може бути надійно оцінено.

Обязательства	 
Текущие обязательства	 
Обязательства по вознаграждениях работникам	423
            в т.ч. Обязательства по оплате труда, текущие	423

4.	 Примітки до звіту про прибутки та збитки підприємства.  

4.1 Основа підготовки звіту про прибутки та збитки підприємства.
Звіт прибутків і збитків складається методом «по призначенню витрат» і включає лінійні статті, які представляють: виручку; собівартість; валовий прибуток; витрати по реалізації, загальні й адміністративні витрати; прибуток від основної діяльності; витрати по позиках; чистий дохід (витрата) по курсовій різниці; інші доходи й витрати; прибуток або збиток до оподатковування; витрати по податку на прибуток; чистий прибуток або збиток за період. Додаткові лінійні статті, заголовки й проміжні суми представляються у звіті про прибутки й збитки, як цього вимагає Міжнародний стандарт фінансової звітності, бо таке подання необхідно для достовірного подання фінансових результатів діяльності компанії. Подання додаткових статей здійснюється відповідно до форм, затвердженим Міністерством фінансів України.
Впливи різної діяльності Підприємства, операцій і подій, відрізняються по стабільності, ризиковості й передбачуваності, а розкриття елементів фінансових 
результатів діяльності допомагає розумінню досягнутих результатів і оцінці майбутніх результатів. Додаткові лінійні статті включаються у звіт про прибутки й збитки, а назви й порядок розташування статей при необхідності змінюються для пояснення фінансових результатів діяльності. Підприємство не представляє ніякого об'єкту доходів і видатків у якості екстраординарного (надзвичайного) об'єкта у фінансовій звітності.

4.2  Виручка.
Виручка – це валове надходження економічних вигід протягом звітного періоду, що виникає в ході звичайної діяльності Підприємства, коли їхнім результатом є приріст власного капіталу, відмінний від приросту капіталу за рахунок внесків акціонерів.Виручка включає тільки валові надходження економічних вигід, отриманих Підприємством що підлягають одержанню їм на свій власний рахунок. При цьому, суми, отримані на користь третьої сторони, такі як податки на товари й послуги й податок на додану вартість, не є економічними вигодами, що надходять у Підприємство, і не ведуть до збільшення власного капіталу. Тому вони виключаються з виручки. Точно також при агентських відносинах, валове надходження економічних вигід включає суми, що збираються на користь принципала (особи, що доручає агенту здійснити операцію від його імені й за його рахунок без права підпису документів по операції), які не ведуть до збільшення власного капіталу Підприємства. Суми, отримані на користь принципала, не є виручкою. 
Виручкою є сума комісійної винагороди.Справедлива вартість – це сума, достатня для обміну активу або погашення заборгованості між добре обізнаними, бажаючими зробити таку угоду незалежними один від одного сторонами.
Виручка оцінюється по справедливій вартості отриманого або належного до одержання зустрічної винагороди (consideration).
Виручка і витрати, викликані тими самими угодами або подіями в діяльності Підприємства, визнаються одночасно. Підприємство визнає виручку від надання послуг за умови, що сума виручки оцінюється з більшим ступенем вірогідності й існує достатня ймовірність того, що економічні вигоди, пов'язані з угодою, будуть отримані Підприємством.Підприємство визнає виручку від надання послуг у випадку виконання вищевказаних і всіх наступних умов: сума виручки може бути вірогідно оцінена (виміряна); існує достатня ймовірність того, що економічні вигоди, пов'язані з угодами, надійдуть у Підприємство; стадія виконання угоди до дати звітності може бути надійно визначена; витрати, понесені при реалізації угоди й витрати, необхідні для завершення угоди, можуть бути досить точно визначені. Виручка від продажу товарів визнається тоді, коли задовольняються всі перераховані умови: Підприємство передало покупцю значні ризики й винагороди, пов'язані із правом власності на товари. У більшості випадків передача ризиків і винагород, пов'язаних із правом власності, збігається з передачею юридичних прав власності або передачею прав володіння покупцю. В інших випадках передача ризиків і винагород, пов'язаних з володінням відбувається не одночасно з передачею юридичних прав власності або передачею прав володіння. Підприємство більше не бере участь у управлінні в тім ступені, що звичайно асоціюється із правом власності, і не контролює продані товари; сума виторгу може бути вірогідно оцінена (обмірювана); існує достатня ймовірність того, що економічні вигоди, пов'язані з операцією, надійдуть у Підприємство; понесені або очікувані витрати, пов'язані з операцією, можуть бути вірогідно оцінені (обмірювані). Якщо результат угоди не може бути оцінений надійно, виручка визнається в розмірі визнаних видатків, що відшкодовуються.
       Перевірка й перегляд оцінки не означає, що результат договору не може бути вірогідно оцінений. Проміжні платежі й аванси, отримані від замовників, часто не відображають стадію завершеності угоди.
Підприємство визначає й визнає виручку за затвердженими цінами й тарифам залежно від обсягів зроблених послуг, крім випадків, коли за умовами угод передбачене 
узгодження обсягів або їхнє схвалення сторонами-учасниками угоди, у цьому випадку остаточний розмір виручки визнається по факту підтвердження обсягів сторонами.
При обміні ідентичних товарів і послуг виручка по угоді не визнається.
Виручка Підприємства підрозділяється по наступних основних категоріях: - Перевезення по Україні; Міжнародні перевезення; Транзитні перевезення; Перевезення за кордоном України; Послуги Ремонту; Послуги оренди; Інші. Доходи від неосновної діяльності, безупинно пов'язані з основною діяльністю Підприємства, включають: - дохід від реалізації основних засобів; - дохід від реалізації цінних паперів; - дохід від курсової різниці; - інші.

4.2.1  Інформація про виручку та інші доходи підприємства за 2012 рік.

Выручка от реализации	148796
в т.ч. Выручка от реализации товаров	46
в т.ч. Выручка от реализации работ и услуг	148815
в т.ч. Вычеты из дохода	(65)
Прочие операционные доходы	1476158 т.ч.  Доход от покупки-продажи иностранной валюты	18
в т.ч.  Доход от реализации других оборотных активов	34165
 т.ч.   Доход от операционной аренды активов	613
в т.ч.  Доход от операционной курсовой разницы	1002490
в т.ч.  Другие доходы от операционной деятельности	277

4.3  Собівартість реалізації.
         У разі реалізації товарів, собівартість продажу складається з тих витрат, що були раніше включені до оцінки проданих одиниць запасів, нерозподілених виробничих накладних витрат та наднормативних сум виробничої собівартості  запасів, згідно МСБО 2 «Запаси». У деяких обставинах може бути виправдано включення в цю статтю інших витрати, наприклад, витрат на збут. Наводиться собівартість продажу товарів та послуг (метод класифікації витрат за функціональним призначенням). Згідно з МСБО 1, у випадку класифікації витрат за функціональним призначенням Підприємство розкриває додаткову інформацію про характер витрат (у тому числі витрати на амортизацію та витрати на виплати працівникам). 
4.3.1 Додаткова інформація про склад собівартості реалізації.

Матеріальні затрати	40 728
Витрати на оплату праці	8 841
Відрахування на соціальні заходи	3 458
Амортизація	40 666
Інші операційні витрати	27 8855разом	121 5548

4.4 Інформація до інших показників звіту про прибутки та збитки.
				              Дохід у вигляді відсотків, роялті, дивідендів, визначений у відповідності до МСБО 18, а також дохід від оренди, визначений згідно МСБО 17 «Оренда» наводиться у показнику «Інвестиційний дохід». Якщо сума інвестиційного доходу не є суттєвою, вона включається, разом з іншими несуттєвими сумами, до складу однієї статті, наприклад, 
«Інші доходи» або «Інші прибутки та збитки». Наводяться суми прибутків (збитків) від операцій або внаслідок обставин, що описані нижче, якщо вони є несуттєвими: від вибуття об’єктів основних засобів (згідно з МСБО 16 «Основні засоби»); від доступних для продажу фінансових активів (згідно з МСФЗ 7 «Фінансові інструменти: розкриття»); від перекласифікації з власного капіталу при вибутті або знеціненні фінансових активів, утримуваних для продажу (згідно з МСФЗ 7); від фінансових активів або фінансових зобов’язань за справедливою вартістю з відображенням переоцінки як прибутку або збитку (які наводяться окремо від фінансових активів, визнаних такими після первісного визнання, а також від фінансових активів, класифікованих як утримувані для продажу, згідно з МСФЗ 7); від зменшення корисності для кожного класу фінансового активу (згідно з МСФЗ 7); внаслідок хеджування грошових потоків (згідно з МСФЗ 7); внаслідок хеджування чистих інвестицій у закордонні господарські одиниці (згідно з МСФЗ 7); від операцій з іноземною валютою (згідно з МСБО 21 «Вплив змін валютних курсів»); від зміни справедливої вартості об’єктів інвестиційної нерухомості (згідно з МСБО 40 «Інвестиційна нерухомість»). У статті «Витрати з податку на прибуток» наводиться сума податкових витрат (доходу) від безперервної діяльності, згідно МСБО 12 «Податки на прибуток». До податкових витрат (доходу) можуть належати: поточні податкові витрати (дохід); коригування, визнані протягом звітного періоду щодо поточного податку попередніх періодів; сума відстрочених податкових витрат (доходу), що відноситься до виникнення та сторнування тимчасових різниць; сума відстрочених податкових витрат (доходу), що відноситься до зміни ставок оподаткування; сума вигоди, що виникає від раніше не визнаного податкового збитку, податкової пільги або тимчасової різниці попереднього періоду, яка використовується для зменшення поточних та/або відстрочених податкових витрат; відстрочені податкові витрати, що виникають від списання або відновлення вартості раніше списаного відстроченого податкового активу; сума податкових витрат (доходу), що відноситься до тих змін облікової політики та помилок, які включаються в чистий прибуток чи збиток згідно з МСБО 8 «Облікові політики, зміни в облікових оцінках та помилки», оскільки їх не можна обліковувати ретроспективно.

4.4.1  Детальна інформація до інших показників звіту про прибутки та збитки.

Прочие операционные доходы	 
Доход от покупки-продажи иностранной валюты	18 227
Доход от реализации других оборотных активов	3 759 453
 Доход от операционной аренды активов	613 399
Доход от операционной курсовой разницы	11 490 310
Другие доходы от операционной деятельности	277 015
Проценты полученные	3
Административные расходы	 
Затраты на оплату труда (АД)	780 455,59
Амортизация ОС общехозяйственного использования	423 783,82
Аудиторські послуги (адм) (АД)	3 000,00
Взносы на социальные мероприятия (АД)	38 710,26
Відрахування до пенсійного фонду (адм) (АД)	184 295,50
Газопостачання (адм) (АД)	66 527,99
Готельні послуги (адм) (АД)	9 385,92
Добові за кордоном (адм) (АД)	3 640,00
Добові по Україні (адм) (АД)	10 440,00
Екологічний податок (адм) (АД)	7 462,20
Електроенергія (адм) (АД)	69 657,37
Заміна термоплівки (адм) (АД)	2 620,87
Заправка картриджу (адм) (АД)	5 496,40
Запчастини для ремонту власного авто  (адм) (АД)	20 634,25
Затраты на информационное обеспечение хозяйственной деятельности, приобретение литературы, оплату Интернет-услуг и предоплату периодики	747 798,30
Затраты на служебные командировки и содержание аппарата(АД)	3 620,11
Затраты, понесенные при приобретении у нерезидента услуг (работ) консалтинга в пределах 4% выручки прошлого года	771 764,10
Збір за водокористування (АД)	2 172,75
Земельний податок (адм) (АД)	224 385,04
Інформаційно-консультаційні послуги (АД)	147 273,36
Квитки (адм) (АД)	40 134,06
Комісійна винагорода (адм) (АД)	180 833,29
Мобільний зв'язок (адм) (АД)	383 892,61
МШП (адм) (АД)	34 414,74
Навчання працівників (адм) (АД)	4 008,93
Нотаріальні послуги (адм) (АД)	9 300,00
обслуговування компютерів (адм) (АД)	3 885,85
Оплата відпусток (адм) (АД)	4 961,36
Оренда приміщень (адм) (АД)	80 437,50
Оформлення документів (адм) (АД)	19 679,14
Оцінка вартості майна (адм) (АД)	16 016,44
Паливно-мастильні матеріали (адм) (АД)	368 569,39
Паркування (адм) (АД)	3 545,26
Підбір персоналу (адм) (АД)	65 831,20
Податок з власників автотранспорту (АД)	1 100,52
Послуги банка інші (адм) (АД)	3 127,97
Послуги банку по валютним платежам (адм) (АД)	9 183,12
Послуги банку по купівлі валюти (адм) (АД)	63 477,82
Послуги банку по продажу валюти (адм) (АД)	2 802,31
Послуги ДАІ (адм) (АД)	15 873,11
Послуги зв’язку (адм) (АД)	13 613,91
Програмне забезпечення (адм) (АД)	1 016,44
ПФ придбання авто (адм) (АД)	69 009,06
Ремонт принтера (адм) (АД)	4 639,20
Розробка документації (адм) (АД)	145 751,02
Сервісне обслуговування легкових автомобілів (адм) (АД)	16 535,29
Членські внески (адм) (АД)	6 200,00
інші (адм) (АД)	5109,00

5.	Примітки до звіту про грошові кошти

5.1 Основа підготовки звіту.
Звіт про рух грошових коштів становить потоки грошових коштів за період, класифікуючи їх по операційній, інвестиційній або фінансовій діяльності. Для цілей фінансової звітності по МСФЗ Підприємство надає потоки коштів від операційної діяльності, використовуючи непрямий метод, при якому чистий прибуток або збиток коректується з урахуванням результатів операцій негрошового характеру.
надходжень або платежів, і статей доходів або витрат, пов'язаних з інвестиційними або фінансовими потоками коштів. При використанні непрямого методу чистий потік коштів від операційної діяльності визначається шляхом коректування чистого прибутку або збитку з урахуванням наступного: змін у запасах і операційній дебіторській і кредиторській заборгованості протягом періоду; негрошових статей, таких як знос, відрахування, відстрочений податок на прибуток, нереалізовані прибутки або збитки по операціях з іноземною валютою, нерозподілені прибутки асоційованих компаній, і частка меншості; і всіх інших статей, що ведуть до виникнення інвестиційних або фінансових грошових потоків. Інакше, чистий потік коштів від операційної діяльності може представлятися при використанні непрямого методу шляхом показу виручки й витрат, що розкриваються у звіті про прибутки й збитки, і змін у запасах і дебіторській і кредиторській заборгованості протягом періоду. Підприємство роздільно подає основні види валових грошових надходжень і валових грошових платежів, що виникають від інвестиційної й фінансової діяльності. Окреме розкриття руху грошових коштів, що виникає в результаті інвестиційної діяльності, має важливе значення, тому що ці потоки коштів становлять ступінь спрямованості зроблених виплат на ресурси, призначені для генерування майбутніх доходів і потоків коштів. Прикладами потоків коштів від інвестиційної діяльності є: грошові платежі для придбання основних засобів, нематеріальних і інших довгострокових активів. До них відносяться платежі, пов'язані з капіталізованими витратами на розробки і з основними засобами власного виробництва. Грошові надходження від продажу основних засобів, нематеріальних активів і інших довгострокових активів; грошові платежі для придбання пайових або боргових інструментів інших компаній і часток участі в спільних компаніях (крім платежів за ці інструменти, розглянуті як еквіваленти коштів і за ті, які призначені для комерційних і торговельних цілей); грошові надходження від продажів пайових або боргових інструментів інших компаній і часток участі в спільних компаніях (крім виручки за ці інструменти, розглянуті як еквіваленти грошових коштів і за ті, які призначені для комерційних і торговельних цілей); авансові грошові платежі й кредити, надані іншим сторонам (крім авансових платежів і кредитів, наданих фінансовими компаніями); грошові надходження від відшкодування авансів і кредитів, наданих іншим сторонам (крім авансових платежів і кредитів фінансових інститутів); грошові платежі по терміновим контрактам, опціонам і свопам, крім випадків, у яких контракти укладені для комерційних і торговельних цілей, або платежі класифікуються як фінансова діяльність; і грошові надходження від термінових контрактів, опціонів і свопів, крім випадків, у яких контракти укладені для комерційних і торговельних цілей або надходження класифікуються як фінансова діяльність. Коли контракт враховується, як хеджування певної позиції, потоки коштів по ньому класифікуються також як і грошові потоки хеджованої позиції.
Окреме розкриття потоків коштів, що виникають від фінансової діяльності, має важливе значення через необхідність даної інформації для прогнозування вимог на майбутні потоки коштів від компаній і фінансових інститутів, що дають капітал для Підприємства. Прикладами потоків коштів, що виникають у результаті фінансової діяльності, є: грошові надходження від емісії акцій або інших пайових інструментів; грошові виплати власникам для придбання або для погашення акцій Підприємства; грошові надходження від випуску незабезпечених облігацій, позик, векселів, забезпечених облігацій, заставних і інших короткострокових і довгострокових кредитів; грошові погашення кредитних сум; і грошові платежі орендаря для зменшення заборгованості по фінансовій оренді.
Підприємство визначає основні компоненти потоків коштів від операційної, інвестиційної й фінансової діяльності відповідно до застосовного МСФЗ.
Потоки коштів, що виникають у результаті операцій в іноземній валюті,  відображаються у валюті звітності Підприємства, шляхом застосування до суми в іноземній валюті обмінного курсу між звітною й іноземною валютами на дату виникнення даного руху грошових коштів.
Потоки грошових коштів, виражені в іноземній валюті, представляються у фінансовій звітності відповідно до МСФЗ 21 «Вплив змін валютних курсів». Це дозволяє використовувати обмінний курс, приблизно рівний фактичному курсу.
Нереалізовані прибутки та збитки, що виникають у результаті зміни обмінних курсів іноземної валюти, не є рухом грошових коштів. Однак вплив змін обмінного курсу на грошові кошти та їх еквіваленти, що утримуються або очікувані до одержання в іноземній валюті, представляються у звіті про рух грошових коштів для того, щоб погодити грошові кошти і їхні еквіваленти на початок і кінець звітного періоду. Ця сума представляється окремо від потоків коштів, що виникають у результаті операційної, інвестиційної й фінансової діяльності, і включає різниці, якщо вони є, у випадку, коли потоки коштів показуються у звітності по обмінним курсам на кінець періоду.
Потоки коштів від отриманих і виплачених відсотків і дивідендів розкриваються роздільно. При цьому: Відсотки класифікуються як операційна діяльність: Дивіденди отримані - як інвестиційна. Дивіденди сплачені - як фінансова діяльність, або як операційна.
Грошові потоки, що виникають у зв'язку з податком на прибуток, розкриваються окремо й класифікуються як грошові потоки від операційної діяльності.
          Прикладом надходжень і виплат грошових коштів є орендна плата, одержана за дорученням власників майна або сплачена їм. Основою обліку є МСБО 17 «Оренда». Орендні платежі - це платежі протягом строку оренди, які потрібно (або може бути потрібно) здійснити орендареві (за винятком непередбаченої орендної плати, витрат на послуги та податки, що мають бути сплаченими орендодавцем та відшкодовані йому), а також: для орендаря - будь-які суми, гарантовані орендарем або стороною, пов’язаною з орендарем, або для орендодавця - будь-яка ліквідаційна вартість, гарантована орендодавцю орендарем; стороною, пов»язаною з орендарем і здатною з фінансової точки зору погасити заборгованість за гарантією. Операційна оренда - це будь-яка оренда, крім фінансової. Оренда - це угода, згідно з якою орендодавець передає орендареві в обмін на платіж або ряд платежів право користування активом протягом погодженого періоду часу.
Первісні прямі витрати-це додаткові витрати, які прямо відносяться до ведення переговорів та укладання угоди про оренду, за винятком таких витрат, понесених орендодавцями-виробниками чи орендодавцями-дилерами.
Початок оренди - дата, яка настає раніше: або дата підписання орендної угоди, або дата згоди сторін виконувати зобов’язання щодо основних положень угоди. На цю дату: оренда класифікована або як операційна, або як фінансова оренда; у випадку фінансової оренди, визначено суми, що їх слід визнавати на початку строку оренди. Початок строку оренди - це дата, з якої орендар набуває права використовувати орендований актив. Це дата первісного визнання оренди (тобто визнання належним чином активів, зобов’язань, доходу або витрат, які є наслідком угоди про оренду). Фінансова оренда -це оренда, за якою передаються в основному всі ризики та винагороди, пов’язані з правом власності на актив. Право власності може з часом передаватися або не передаватися. Фінансова оренда призводить до витрат на амортизацію активів, що амортизуються, а також фінансових витрат за кожний обліковий період. Політика нарахування амортизації на орендовані активи, що амортизуються, узгоджується з політикою щодо власних активів, що амортизуються; визнана амортизація обчислюється відповідно до МСБО 16 ; “Основні засоби” та МСБО 38 ; “Нематеріальні активи”. Якщо немає обґрунтованої впевненості в тому, що орендар отримає право власності наприкінці строку оренди, актив повністю амортизується протягом коротшого з двох строків: строку оренди або строку корисної експлуатації. Сума орендованого активу, що амортизується, розподіляється на кожний обліковий період протягом строку очікуваного використання активу на систематичній основі згідно з політикою нарахування амортизації. Якщо є обґрунтована впевненість у тому, що орендар отримає право власності наприкінці строку оренди, тоді періодом  очікуваного використання є строк корисної експлуатації активу; в протилежному випадку актив амортизується протягом коротшого з двох строків: строку оренди або строку корисної експлуатації. Сума витрат на амортизацію активу та фінансових витрат протягом періоду рідко є такою ж, як орендні платежі, що підлягають сплаті за цей період, тому недоцільно просто визнавати орендні платежі, що підлягають сплаті, як витрати. Відповідно, після початку оренди малоймовірно, що актив і пов’язані з ним зобов’язання будуть однаковими за сумою. Щоб визначити, чи зменшилася корисність орендованого активу, підприємство застосовує МСБО 36 ; “Зменшення корисності активів”.

6.	Примітки до звіту про зміни в капіталі. 

6.1 Основа підготовки звіту.

Підприємство представляє, як окрему форму своєї фінансової звітності, звіт про рух капіталу, що показує: чистий прибуток або збиток за період; кожну статтю доходів і витрат, прибутку й збитків, що відповідно до вимог інших Стандартів, визнається безпосередньо в капіталі, і суму таких статей; і кумулятивний ефект змін в обліковій політиці й коректування фундаментальних помилок, розглянуту в основному порядку обліку в МСФЗ 8, операції капітального характеру із власниками; сальдо накопиченого прибутку або збитку на початок періоду й на звітну дату, і зміну за період; і звірення між балансовою вартістю кожного класу акціонерного капіталу, емісійного доходу й кожного резерву на початок і кінець періоду, з окремим розкриттям кожної зміни.
Зміни в капіталі Підприємства між двома звітними датами відображають збільшення або зменшення чистих активів або становища протягом періоду залежно від конкретного принципу оцінки, прийнятого й розкритого у фінансовій звітності. За винятком операцій з акціонерами, таких як внесення капіталу й дивіденди, загальна зміна в капіталі являє собою сумарні прибутки та збитки, що виникли в результаті діяльності Підприємства протягом періоду. Метод нарахування вимагає того, щоб всі статті доходів і видатків, визнані за період, включалися у визначення чистого прибутку або збитку за період, крім випадків, коли якийсь конкретний Міжнародний стандарт фінансової звітності вимагає або дозволяє інше. Інші Стандарти вимагають того, щоб прибутки та збитки, такі як приріст або зниження від переоцінки й певні курсові різниці, визнавалися безпосередньо як зміни в капіталі разом з операціями капітального характеру. Оскільки при оцінці фінансового становища Підприємства між двома звітними датами важливо брати до уваги всі прибутки та збитки, МСФЗ 1 вимагає подання окремої складової частини фінансової звітності, що виділяє сумарні прибутки та збитки Підприємства, включаючи ті, які визнаються безпосередньо в капіталі.
6.2 Показники прибутковості акцій.
Середньорічна кількість простих акцій	133 810
Скоригована середньорічна кількість простих акцій	133 810
Чистий прибуток (збиток) на одну просту акцію	1,73380
Скоригований чистий прибуток (збиток) на одну просту акцію    	1,73380

Голова Правління                                                                 А.В.Єпішов

Головний бухгалтер                                                             Т.О.Войко
д/н